I ett sagornas land-
-vilar ett kungadömes öde på en ynglings axlar.
Hans namn är Merlin.
Är vi fångade i en fälla?
Det är tanken.
Följ mig!
- Ers majestät! Titta här. - Han får följa med till Camelot.
Det här är ingen vanlig fånge.
Ser man på...
Det är Caerleons kungliga vapen.
Eller hur...
...Ers Höghet?
- Det här är inte hans första intrång. - Nej, förra veckan intog han Stonedown.
Men vi är mitt i kungadömet! Han tog en stor risk.
Han ser det kanske inte så.
Det är ingen slump att allt det här hänt efter Uthers död.
Din far var en stark kung. Hans fiender respekterade den styrkan.
- Är jag inte värd den respekten? - Jo!
Ingen i Camelot skulle vägra offra livet för er.
Men för Camelots fiender-
-är ni oprövad som kung.
Ni måste visa att alla stridsåtgärder bemöts skoningslöst.
- Uppnådde vi inte det i dag? - Nej, det räcker inte.
Inte för att avskräcka såna som Odin.
Vad föreslår du?
Jag föreslår...
...att vi tvingar på honom ett fördrag.
Han måste dra tillbaka sina soldater.
Lämna tillbaka våra områden. Han måste ge upp Evorwick.
- Han dör hellre. - Då har du inget val.
- Jag kan inte bara döda en människa. - Du måste visa att du styr landet.
- Det måste finnas ett annat sätt. - Nej.
Tänk på saken. Bestäm dig senast i morgon.
- Arthur... - Inte nu, Merlin.
Arthur?
Arthur.
- Varsågod - Tack.
Du måste vara kall.
Har du inte sovit? Suttit och tänkt på det Agravaine sa?
Nå...vad ska du göra?
Far var en stor kung. Men jag har inte hans visdom.
Jag kan bara göra det han hade gjort.
Ska du utarbeta ett fördrag?
Jag måste visa att jag är värdig fars namn.
Caerleon kommer inte att skriva på. Det vet du.
Caerleon har sig själv att skylla.
Du har alltid visat misskund i strid.
Du har aldrig velat förödmjuka fienden. Det här är inte likt dig.
Du vet inte hur det är att fatta såna här beslut.
Håll dig till det du behärskar.
Vad är det här?
Tror du jag tänker förödmjuka mig inför dig?
Du har invaderat vårt kungadöme.
- Och om jag inte skriver på? - Då får du plikta med ditt liv.
- Vem har ställt upp villkoren? - Arthur Pendragon...kung av Camelot.
Då så...
Låt det gå undan.
Tänk dig för. Fördraget kan skapa fred.
- Som mellan din far och min. - Jag är inte min far och du inte Uther.
Har du kurage nog att döda mig?
- Du ger mig inget val. - Du väljer ingenting!
Det är jag som väljer att dö. Sätt i gång!
Ske alltså.
För er beslutsamhet har ni redan erhållit rådets och folkets respekt.
Tack, morbror. Vad skulle jag göra utan ditt stöd?
Det kan inte ha varit lätt.
Det var nödvändigt att visa styrka.
Kan inte barmhärtighet visa på styrka?
Inte för såna som Caerleon.
Nej, jag var tvungen att statuera exempel.
Du ångrar dig alltså inte?
Mitt samvete är rent. Städa nu!
Mig kan du prata med. Stöt inte bort dina vänner när du behöver dem.
Jag kan inte unna mig lyxen att behöva någon.
Kungadömet är mitt ansvar nu. Du måste lära dig inse det.
Det här är ingen stridsskada. Det här är ynkryggars verk!
Arthur ska få sona det här. Hela Camelot ska få sona!
Kom in.
Förlåt att jag stör.
Jag vågar hoppas att mina råd varit till nytta den senaste tiden.
Givetvis.
Det är en sak jag vill diskutera, men ämnet är känsligt.
Ja?
Det rör Guinevere.
Hon är vacker och har säkert många fina egenskaper.
- Men hon är tjänsteflicka. - Det gör mig ingenting.
Inte mig heller! Det är folket som bekymrar mig.
- Som kung gör jag väl som jag vill? - Nej, Ers Majestät.
Ni måste framstå på ett sätt som anstår er.
Folket, ert folk-
-vill inte se sin kung med en smeddotter.
Det här är en fråga som rör hjärtat.
Du kan inte styra med hjärtat, Arthur. Det förstod din far.
Du ville inte döda Caerleon.
Men du var stark. Styrde med huvudet, som det anstår en stark kung!
- Ja. - Nu måste du visa samma styrka.
Bortse från känslorna för kungadömets bästa.
- Bortse från känslorna för Guinevere? - Jag är rädd för det.
Du verkar spänd. Upprörd, nervös, arg.
Det här är inte ilska, utan kontrollerad aggression!
- Bra att vi redde ut det. - Ers Majestät! En budbärare är här.
En armé har korsat vår gräns. Caerleons drottnings armé.
Caerleons soldater kan vara här imorgon kväll.
Vi måste genskjuta dem innan de når Landshireåsen.
Camelots riddare gör sig i ordning. Vi rider i gryningen.
- Länge leve konungen! - Länge leve konungen!
Halt!
Snälla ni, jag vill er inget illa. Jag önskar bara tala med drottningen.
Morgana Pendragon! Komma insmygande på natten... Längtar du efter döden?
- Mitt ärende brådskar, Ers Majestät. - Ärende? Med mig, din häxa?
- Jag kommer i min fars namn. Jaså? Men du och han...
Jag talar om Gorlois.
Uther är blott min köttslige far. Gorlois uppfostrade mig.
Honom minns jag väl. Det var en bra man, en ärans man.
Och hans enda belöning var döden, förrådd av sin kung.
Det tycks som om vi båda mist något för en Pendragons hand.
För sista gången, vad gör du här?
Ers Höghet...
Uther var ett gissel. Detsamma är hans son.
Jag är ute efter hämnd på samma sätt som ni.
Jag erbjuder mitt bistånd.
Ännu en vecka i vildmarken.
Äta konstiga djur, ätas av konstiga djur...
Inget varmvatten. Det här blir sista gången vi sover i en säng.
Jag står emot alla möjliga fasor men delar inte säng med dig.
- Nej, så menade jag inte. - Det var skönt att veta.
- Vart ska du? - Det är min ensak. Var inte här sedan!
Halt! Visa dig!
- Förlåt, Ers Majestät. - Ingen skada skedd.
- Arthur! - Får jag komma in?
- Vill du ha något att äta? - Nej tack. Jag ska inte stanna länge.
Guinevere...tro mig när jag säger att du inte gjort något fel.
- Och att inget av det här beror på dig. - Inget av vad då?
Saker och ting har förändrats.
Nu när far är död åligger det mig att styra landet.
Nu när jag är kung...
...saknar det betydelse vad jag själv vill.
Mina enda plikter är mot folket.
Jag döms efter mina handlingar, vem jag syns med.
- Skäms du för att synas med mig? - Nej!
Nej.
Men nu när jag är kung passar det sig inte.
Är jag inte passande?
Det verkar inte så.
Arthur...hör du inte hur du låter?
Någon har övertalat dig, eller hur?
Nej. Jag fattar mina egna beslut.
Som att vi inte kan vara ihop?
Ja.
Jag förstår.
Förlåt, Guinevere. Så måste det bli.
Arthur!
Låt inte någon tala om vad du ska göra.
Du har ett gott hjärta. Lyssna på det. Först då blir du den kung du vill bli.
Var inte orolig, Gwen. De är snart hemma igen.
Men det är annorlunda nu.
Camelots öde vilar enbart på Arthurs axlar.
Han är inte ensam. Du om någon borde veta det.
Det gör jag. Men vet han det?
Se till att de har allt de behöver. l morgon måste de vara utvilade.
Slaget börjar i gryningen.
Vi borde nog sova nu.
Hur är det med honom?
Han är vår kung. Om någon av oss blir skadad klandrar han sig själv.
Elyan?
Ers Majestät ska veta att ingen av oss tvekar att dö för er.
Vi bär Pendragons vapen med stolthet.
L morgon slåss vi i ert namn, för frihet och rättvisa.
Tack, Elyan. - Tack, allihop.
De menar det, vartenda ord.
Jag har aldrig ifrågasatt deras trohet. Men förtjänar jag den?
Att skicka ut dem i strid är inget beslut du tar lätt på.
- Det vet de. - Men var det rätt beslut?
Om det gick skulle du välja en annan lösning, men du har inget val.
Jag hade ett val.
Att låta Caerleon leva eller dö.
Jag fattade fel beslut. Nu har jag dragit in Camelot i kriget.
Arthur...ingen är beredd att offra mer för kungadömet än du.
- Du hade Camelots bästa för ögonen. - Kanske det.
Men mina soldater får betala med livet.
Halt!
Jag är obeväpnad.
Ni vet vem jag är. För mig till er drottning.
Vad vill det här säga?
Ni tycker att jag tillfogat er en blodig orätt, och det stämmer.
Det jag gjorde var fegt, och jag ber om ursäkt.
En ursäkt ger inte min man livet åter eller folket sin kung åter.
- Inget jag gör kan gottgöra förlusten. - Vad gör du då här?
Jag vill blåsa av striden.
- Det är lite för sent. - Jag föreslår inte vapenvila.
Två kämpar bör avgöra saken i en tvekamp.
- Varför skulle jag gå med på det? - Nog med blod har redan utgjutits.
Hundratals liv skulle räddas.
- Och villkoren? - Om min kämpe vinner retirerar ni.
Annars får ni halva Camelot.
- Förlåt - Känner du honom?
- Det är min tjänare. - Döda honom.
Låt honom gå. Han är bara en enfaldig narr.
Nu har du bett mig om två tjänster i kväll.
Du ska få din tvekamp. Kungör vem din kämpe blir klockan tolv.
- Tack, Ers Höghet. - Ta med dig narren.
- Enfaldig narr? - Du tog nästan livet av mig.
- Det verkade du klara bra själv. - Vad är det med dig?!
Jag är din vän!
På ditt förvirrade sätt ville du bara hjälpa till.
Men gör inte om det.
- Men vi kan vinna slaget. - Ja, men till vilket pris?
Vi kan inte avstå från vårt land!
Det är det avtal jag träffat och som jag står fast vid.
Då återstår bara att välja kämpe.
- Det vore en ära, Ers Majestät. - Valet kan enbart bli ett.
Den här kampen är min.
Jag tycker inte om det. Det måste vara ett knep.
Varför skulle Arthur utse sig själv?
Arthur riskerar alltid sitt eget liv hellre än soldaternas.
- Tro mig, Arthur kommer att slåss. - Du verkar nästan glad, Morgana.
Arthur är en stor krigare. Du har lika mycket att förlora som jag.
- Visst suktar du efter Camelots tron? - Jag har rätt till den!
- Arthur kommer inte att vinna. - Hur kan du veta det?
Jag har kraft att förhindra det.
Då måste du använda den.
Morgana...
- Fick du tag i det? - Javisst
Arthur är så gott som död.
Inte för hårt. Ha inte ihjäl mig i förväg.
Om det blir min sista dag, ge Guinevere den här.
Hälsa att jag ber om förlåtelse.
Är det verkligen värt risken? Camelot behöver dig...vid liv.
Utgången är oviss, men för första gången sen jag blev kung...
...vet jag att jag fattat rätt beslut.
Vad som än händer...
- Du tänker väl inte gråta? - Nej, bara... Lycka till.
Tack, gamle vän.
Tiden är inne.
- Är allt i ordning? - Merlin?
Allt är i ordning.
Då så.
Du har tjänat min man väl, Derian. Jag vet att du gör detsamma för mig.
Derian... Ingen misskund, ingen pardon.
Tveka inte. Arthur Pendragon måste dö.
Det här har pågått länge nog.
Jag har förtrollat Arthurs svärd.
Det väger tusen evigheter.
Länge leve konungen!
Du har segrat.
Jag ska helt och fullt uppfylla villkoren i avtalet.
Min armé ger sig av före skymningen.
Du skonade min kämpes liv. Varför?
Det är inte seger jag är ute efter, utan fred.
Jag hoppas våra kungadömen kan börja om på nytt.
Det är något med dig...
Något som inger mig hopp.
Du hade inte kraften, Morgana. Arthur var gjord av hårdare virke.
- Nästa gång har han inte lika stor tur. - Det blir ingen nästa gång.
Inte för mig, i alla fall.
- Jag kan ha missbedömt vår unge kung. - Låt dig inte luras.
Det var du som ledde mig vilse.
Du förtärs av bitterhet, Morgana. Den sprider sig som en sjukdom.
- Jag lät dig smitta mig med hat. - Det är inte sant!
- Förnekar du att du ville hämnas? - Ja, jag ville hämnas.
Men det betyder inte att det var rätt.
Du är svag, Annis. Som jag trodde.
Slut du fred med Arthur. Jag vilar inte förrän hela Camelot bugar sig för mig.
Morgana!
Du kom till mig i Gorlois namn. Men du är mer lik Uther än du anar.
- Du är en hjälte. - Tack, Merlin.
Inte för mig, för folket.
- Tycker du annorlunda? - Jag vet kanske något de inte vet.
Att du är ett kålhuvud.
Kanske det. Jag borde lyssnat på dig. För en gångs skull hade du rätt.
Fastän du är en usel tjänare.
Kom in!
Gwen...
De här...är till dig.
Jag plockade dem vid vägkanten.
Tack, men vad är de till för?
De betyder förlåt.
Jag förstår varför det måste vara som det är.
En bra kung ska respektera gamla traditioner, som far gjorde.
Men en bra kung ska också följa sin övertygelse-
-göra det han tycker är rätt och bli sedd med dem han tycker om.
Även om de inte är passande?
- Besvarar det frågan? - Det är en början.
Pojken kan komma till användning.
Döda Arthur Pendragon!
Är nåt på tok, Merlin?
- Varför skulle han vilja döda Arthur? - Du är den ende jag kan lita på.
Du är bara min fantasi.
Översättning: Fredrik Krappman www.undertext.se